MM_Zoe+Trahanache

=
O scrisoare pierduta de I.L. Caragiale Zoe, considerata de Pompiliu Constantinescu mai emancipata, mai voluntara uneste ambitia sociala si grija de reputatie cu amorul clandestin pentru Tipatescu. Intr-o genealogie posibila, Veta ar fi mama, Zita, fiica ei, iar Zoe, fiica Zitei. Trei generatii de femei cu psihologii distincte. Si Tudor Vianu o asaza pe Zoitica in categoria de femei voluntare, dispusa la orice compromis, inclusiv cel al alegerii lui Catavencu, folosindu-se de toate mijloacele feminine: lacrimi, lesinuri, si chiar autoritate, cu care-l domina pe Tipatescu, la care striga: Eu il aleg, eu si barbatul meu. Aliindu-se cu Catavencu, in final, Zoe se dovedeste o abila partenera si de afaceri politice, jucandu-si sansa prin prisma supunerii totale a lui Zaharia Trahanache, Tipatescu, Cetateanul turmentat care vede in ea o dama buna. Ambigua calificare nu numai comica, ci si ironica, sarcastica, taioasa. Serban Cioculescu considera ca O scrisoare pierduta, comedie de moravuri politice, este dominata de personalitatea voluntara a Zoei, a coanei Joitica, a carei vointa este declansata de alarmanta perspectiva a publicarii scrisorii de dragoste a lui Tipatescu si, subsecvent, a compromiterii ei iremediabile. Drama ei nu este pasionala, ci una conventionala, sociala. Avand un barbat batran si increzator, Zoe s-a incurcat cu prefectul, imediat dupa mutarea in capitala unui judet de munte. Nu poate fi vorba despre o legatura secreta, Pristanda cunoaste totul si izbucneste cand este supus unor situatii, cum este cea cu numararea steagurilor de catre Fanica. Cunoscandu-si interesele, Zoe nu da inapoi, pentru a evita dezonoarea, si cedeaza in privinta alegerii lui Catavencu, fiindca publicarea scrisorii de dragoste i-ar aduce inchiderea drumului de prima doamna din judet si compromiterea prefectului becher, pe post de Don Juan. Scena V, actul II, pune in lumina agitatia eroinei, in confruntarea cu situatia limita in care se gaseste: Dumnezeule! Cum o sa-si smulga toti gazeta, cum or sa ma sfasie, cum o sa raza!... O saptamana, o luna, un an de zile n-are sa se mai vorbeasca decat de aventura asta... In oraselul asta, unde barbatii si femeile si copiii nu au alta petrecere decat barfirea, fie chiar fara motiv... dar inca avand motiv... si ce motiv, Fanica!... Ce vuiet! ce scandal! ce cronica infernala!... Si eu, Fanica, in timpul asta ce sa fac? Sa mor? sa mor daca voiesti... pentru ca dupa asta nu o sa mai pot trai. Situatia fiind mai mult dramatica decat comica, Fanica ii propune sa fuga in lume, dovedindu-i dragostea lui. Zoe, desi indragostita, nu accepta si raspunde, dupa precizarea scriitorului retragandu-se: Esti nebun? dar Zaharia? dar pozitia ta? dar scandalul si mai mare care s-ar aprinde pe urmele noastre... Lucida, un caracter puternic o femeie forte, cum apreciaza Serban Cioculescu, il convinge pe Tipatescu sa sustina candidatura lui Catavencu. Emotia pe care o traieste, prin disparitia lui Catavencu, este marturisita deschis: Dar aste doua zile cum am trait eu?... Ce strangere continua de inima! Ce frica! ce tortura!... Fiecare persoana care-mi iese inainte, fiecare figura pe care o vad, fiecare miscare ce se face in jurul meu, imi zdrobeste toata puterea. Fanica, ai mila de mine, o zi inca de astfel de chinuri si nu mai pot trai... innebunesc... Emotia cea mare o traieste in momentul in care primeste de la Cetateanul turmentat scrisoarea pe care o citeste si o saruta, bucuria transformandu-se intr-un plans greu de stapanit. Dupa Serban Cioculescu, Zoe este personajul cel mai complex si mai studiat din comedie, singurul care aduce dimensiunea dramaticului pe acelasi plan de altfel, ca si acela, reprezentat de ceilalti, al comicului cu cel social. Zoe e prin excelenta reprezentanta aparentelor a fatadei a lustrului de onorabilitate care acopera cu stralucire stricaciunea societatii... Pierderea fatadei nu morale, ci sociale ar insemna prabusirea de pe treapta cea mai inalta la pamant, unde o asteapta un sir nesfarsit de umilinte. Zoe se salveaza, iar comedia ramane comedie, nu se transforma in drama. Viata pentru Zoe se va scurge normal, afisandu-se cuviincios cu Tipatescu, fara a se compromite. Caderea ultimei cortine are loc peste bucuria tuturor, Zoe si Tipatescu contempland de la o parte miscarea. G. Calinescu vorbind despre sentimentele pasionale la cele patru femei: Zoitica, Veta, Zita si Mita republicana, face, in legatura cu Zoe, urmatoarele aprecieri: Zoitica este distinsa la limita, tematoare de reputatia ei. N-avem nici-un indiciu ca ar fi ignoranta, nici unul ca ar fi vulgara, ori lipsita de sentiment, Caragiale a intuit ca o domina bona, o femeie care este idolul barbatilor (Trahanache, Tipatescu, Catavencu, Pristanda) nu trebuie zugravita realistic. Zoe e in faza plastica a icoanei, putin hieratica. ======

=
Actiunea se desfasoara in capitala unui judet de munte, pe fondul agitat al unei campanii electorale. Caragiale a creat personaje vii, reprezentative pentru societatea timpului sau. Ele sunt tipuri umane care au o trasatura dominanta, careia i se adauga altele, personajele fiind surprinse in complexitatea lor. Singurul personaj feminin al piesei este Zoe, sotia lui Zaharia Trahanache, prezidentul mai multor comitete si comitii. Tipul de femeie voluntara si autoritara, Zoe este implicata in mod direct chiar din intriga actiunii, facandu-se vinovata de pierderea scrisorii de amor pe care i-o trimite Stefan Tipatescu, prefectul judetului. Trasaturile de caracter ale personajului sunt evidentiate indirect, in mod progresiv, prin tot ce face Zoe in vederea salvarii imaginii ei in ochii societatii. Desi nu este membra a partidului din care sotul si amantul fac parte, ea conduce totul din umbra, datorita influentei pe care o are asupra celor doi. De aceea, pentru Farfuridi, partidul inseamna in primul rand madam Trahanache si apoi ceilalti. Zoe este tipul femeii usuratice, ea isi insala sotul cu cel mai bun amic. in momentul descoperirii relatiei ei cu Stefan Tipatescu, prin scrisoarea ajunsa in mainile lui Catavencu, ea lupta cu inversunare ca sa-si salveze reputatia si pozitia sociala pe care o are. ======

=
Comicul de situatie, realizat cu mare arta de autor, este savuros, Zoe fiind nevoita sa lupte astfel pentru salvarea aparentei sale. in acest sens, indirect, prin comportamentul ei, prin relatia cu celelalte personaje, se remarca insusirea unei femei energice, care este hotarata sa iasa din impas. Prin urmare, apeleaza la toate mijloacele pentru a-l convinge pe Tipatescu sa-l sprijine pe Catavencu in alegeri: plange, lesina, ameninta si trece de la o stare la alta cu dezinvoltura, ca o actrita, pentru a ajunge in final la concluzia ca cine lupta cu Catavencu, lupta cu mihe. Cand este stapana pe situatie, vrea sa-i demonstreze lui Nae Catavencu faptul ca e o femeie buna, iertatoare, si-i cere in schimb sa conduca manifestatia publica in cinstea noului ales, amenintandu-i cu ironie ca asta nu este cea din urma Camera. ======

=
Nae Catavencu o caracterizeaza pe Zoe ca fiind un inger, in timp ce pentru alte personaje este doar o dama bine, expresie ce o caracterizeaza direct, avand in vedere caracterul ei de femeie usuratica. Zoe Trahanache iese in evidenta, ea fiind diferita fata de celelalte personaje feminine din operele lui Caragiale, despre care se poate spune ca sunt inculte si mahalagioaice. Zoe este tipul damei din societate care se face remarcata prin frumusete si inteligenta si pe care moralitatea in sine nu o intereseaza, ci doar moralitatea aparenta, ea avand oroare de scandal. ======

=
Comedia O scrisoare pierduta, reprezentata scenic in 1884, este o comedie realista de moravuri politice si ilustreaza dorinta de parvenire a burgheziei in timpul campaniei electorale pentru alegerea de deputati.Pe fondul agitatiei oamenilor publici se nasc intelectuali independenti si membrii partidului de guvernamant, personaje ridicole puse in situatii comice, cu scopul de a satiriza moravurile politice ale vremii. Comedia are in componenta sa un singur personaj feminin, Zoe, sotia celui mai influent om din judet, Zaharia Trahanache (dupa cum rezulta din lungul sir de comitete si comitii al caror prezident este mentionat in lista de personaje). Desi politica era o preocupare strict barbateasca, Zoe are o importanta decisiva atat in declansarea peripetiilor, cat si in vesela impacare generala din final. ======

=
Actiunea se petrece in capitala unui judet de munte, unde grupul detinator al puterii (Trahanache-care are mai mult un rol reprezentativ,ca prezident-, Tipatescu-prefect, detinatorul puterii executive-, Farfuridi si Branzovenescu-cei doi avocati-) isi vede linistea amenintata de grupul advers condus de avocatul Catavencu, dornic sa sparga monopolul puterii. In ciuda faptului ca initiatorul acestei miscari contestatare si-a creat zgomotoase si atragatoare instrumente de propaganda si influentare a electoratului, un ziar combativ Racnetul Carpatilor, si o societate cu o denumire ridicol-bombastica, adevarul e ca sansele de reusita in alegeri sunt conditionate de sustinerea grupului advers. ======

=
Zoe e cea mai castigata din mentinerea neschimbata a situatiei, fiindca detine controlul atat asupra lui Trahanache, in calitate de sotie tanara, cat si asupra prefectului, cu care intretine o legatura amoroasa de vreo opt ani. Dar tocmai propria-i neglijenta (pierderea scrisorii amoroase de la Tipatescu) ii pericliteaza statutul. Actul intai arata tocmai efectele perturbatoare ale neglijentei ei, deoarece dupa ce pierde scrisoarea, ea este gasita de Cetateanul turmentat, care o pierde pentru ca i-o fura Catavencu, acesta o pierde la randul lui si o gaseste din nou Cetateanul turmentat, care i-o inapoiaza adrisantei, inchizand astfel cercul. ======

=
Catavencu, cand a avut scrisorica de amor in posesie, a folosit-o ca obiect de santaj, chemandu-I pe cei doi soti pe rand, la sediul ziarului. De la inceput, Zoe se vede scutita de a face fata reprosurilor batranului ei sot, care nu numai ca nu e dispus sa dea crezare adevarului infatisat negru pe alb in biletul compromitator, dar ar face tot posibilul ca sotia sa sa nu afle, ca sa o menajeze. Marea problema a Zoei ramane Tipatescu, pentru care sustinerea lui Catavencu este inacceptabila din orgoliu si pentru ca si-ar asuma un risc major in privinta carierei sale politice. ======

=
Pentru Zoe insa toate disputele politice sunt mofturi ale barbatilor, cand este in joc reputatia ei. Este o luptatoare hotarata si foloseste tot arsenalul de arme feminine ca sa-si salveze onoarea, de la rugaminti la plans si la santaj sentimental. Singura concesie pe care o face este aceea de a astepta sa vada daca solutia lui Tipatescu va da roade. Cand insa Ghita se intoarce de la perchezitionarea casei lui Catavencu (arestat din ordinul lui Tipatescu) fara sa fi dat de scrisoare, pentru Zoe e clar ca amantul ei trebuie sa negocieze, lucru pe care acesta il si face. Prezenta ei in apropierea celor doi adversari e singura in masura sa puna stavila degenerarii negocierii intr-o incaierare si, cu toata furia lui, Tipatescu ii face Zoei pe plac. ======

=
Pe tot parcursul acestor agitate evolutii se poate remarca din atitudinea celorlalte personaje ca nimeni nu se indoieste ca adevaratul centru de putere al judetului este Zoe. Astfel, cea dintai aparitie a ei, care genereaza un intens comic de situatie in afara dialogului, il pune pe Ghita Pristanda intr-o mare incurcatura, intrucat primise ordin de la Tipatescu sa o anunte pe Zoe ca nu poate veni la dejun, dar aceasta, care se afla deja in casa prefectului, intr-o camera alaturata, asteptand sa plece sotul ei, ii face semn sa vina la ea. Ghita se indreapta cand spre iesire, cand spre interiorul casei, spre surpriza lui Tipatescu, dar in cele din urma asculta de semnul Zoei. Ori de cate ori umilul politai, care cunoaste toate secretele mai marilor sai, primeste ordine contradictorii de la acestia, el il executa cu prioritate pe cel al Zoei. Oricat de furiosi ar fi Farfuridi si Branzovenescu pentru ca nu sunt partasi la deciziile care se iau, in momentul in care Trahanache aduce in discutie fidelitatea absoluta a sotiei sale, cei doi se grabesc sa il asigure de respectul lor total pentru ea, desi cunosteau si ei, ca toata lumea buna a targului, vechea ei legatura cu prefectul. ======

=
Atitudinea cavalereasca a tuturor barbatilor fata de Zoe este in parte explicabila prin imaginea-cliseu a femeii, ca faptura plina de sensibilitate, slaba tocmai datorita acestui fapt, pe care barbatul trebuie sa o ocroteasca si sa o menajeze. Zoe adopta, cand e cazul, atitudini si comportamente potrivite acestui cliseu si le utilizeaza ca instrumente in manipularea barbatilor. Astfel, cand Trahanache se intoarce pe neasteptate la Tipatescu si da peste ea, venita sa discute cu amantul santajul lui Catavencu, Zoe lesina, provocand ingrijorarea prezidentului si reprosurile lui la adresa prefectului care nu respectase consemnul de a pastra secretul fata de Zoe care e simtitoare. ======

=
Tinand cont de natura relatiilor din acest triunghi, situatia este de un comic intens, mai subliniat prin faptul ca prefectul crede si el in lesinul Zoei, desi cu cateva secunde inainte ea nu daduse nici un semn de slabiciune. De altfel, coana Joitica, dupa cum o numesc cei mai multi, numai slaba nu e. O dovedeste felul in care actioneaza la santaj, decizia ei ferma de a obtine scrisoarea cu orice pret: desi in epoca femeile nu aveau dreptul la vot, ea isi impune candidatul, pe Nae Catavencu, in numele unui interes strict personal, de a capata scrisoarea de amor Da, il aleg eu. Eu sunt pentru Catavencu, barbatul meu cu toate voturile lui trebuie sa fie pentru Catavencu. In sfarsit, cine lupta cu Catavencu lupta cu mine. ======

=
Faptul ca sub presiunea situatiei isi exteriorizeaza emotiile uneori in chip isteric trecand de la plans la atitudini sfidatoare, cum o face in finalul actului al doilea, nu trebuie sa induca in eroare. Daca pe parcursul actului al treilea rolul Zoei este cu totul modest, in ultimul act ea va demonstra ca este dama buna asa cum o complimenteaza Cetateanul turmentat. Cu toata marea ei neliniste si agitatie determinate de disparitia lui Catavencu cu tot cu scrisoarea compromitatoare, ea il primeste cu deferenta, ca o doamna de lume, pe neasteptatul oaspete si proaspatul ales Agamemnon Dandanache, dar mai ales comportamentul fata de Catavencu este reprezentativ. ======

=
Dupa o prima reactie de scorpie veninoasa la aflarea vestii ca scrisoarea ei fusese pierduta, indata ce o reprimeste de la Cetateanul turmentat, Zoe il iarta pe Catavencu, insa nu atat din bunatate cum sustine ea-, ci si dintr-o doza de calcul: directorul Racnetului Carpatilor se dovedise un ambitios abil, un orator cu priza, asa incat transformarea lui din adversar in partizan este mai utila pentru toata lumea. Faptul ca acesta comisese o frauda nu reprezinta un impediment pentru Zoe: la fel ca toti ceilalti, dama buna este cu totul indiferenta fata de orice fel de principii. ======

=
In aceasta comedie de moravuri care satirizeaza viata politica, tanara Joitica este, contrar aparentelor, o sotie utila nevoilor lui Trahanache, ajuns la varsta zahariselilor si a tabieturilor. Tanarul Tipatescu a ramas in judet la insistentele ei, ratand ascensiunea in cariera. Este cocheta, inteligenta, autoritara, voluntara, ambitioasa si isi impune vointa in fata oricui. Cand este stapana pe situatie devine buna, iertatoare, toleranta. Isi intemeiaza linistea si fericirea pe batranul, bogatul si influentul ei sot si pe mai tanarul si capabilul ei amant, cu totul robit de farmecele ei. In elita capitalei de provincie cuplul perfect inseamna, de fapt, un triunghi. Zoe e artizana lui. Ea este singurul personaj feminin al lui Caragiale care reprezinta dama distinsa din societatea burgheza, nefacand parte, ca celelalte eroine, din lumea mahalalelor. ======